Mulla on muutama vähän isompi huonekaluhankinta kummitellut mielessä jo pitkään. Tai ei välttämättä fyysisesti niin isoista asioista ole kysymys, mutta ne asiat maksavat aika paljon. Joten ei auta kuin opiskelijan säästää ja olla kärsivällinen tai tyytyä haaveiluun :)
Haluaisin korkeakiiltoisen valkoisen ruokapöydän. Mahdollisesti metallijaloilla. Ikeassa olisikin oikein sopiva yksilö, Torsby on mallinimi, ja ei kovin pahaan hintaan. Mutta olen myös ihastunut sellaiseen vähän massiivisempaan tyyliin, missä olisi tukevat paksut jalat samasta materiaalista kuin pöytä itse. Onhan noita pöytiä vaikka minkälaisia ihania, sellaisiakin missä on keskellä yksi iso leveä jalka, tai sellaiset vinot tukkijalat. No jokatapauksessa, uskon sellaisen aika simppelin kiiltävän olevan eniten mun juttu. Ja valkoinen pitää olla.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiRkNg5O3KbR8jolXZAHdbWWEKUt-D7_5HhX4e1qlMioRsggd6aCALZDoV5-NgM-oQCJVajrCViNCyKhLdyACFXkH8kt7F14nz41mCaSD6sVI6UCLPQhJPJqTX-npqfESCR_8uW5NI4M8A/s1600/fern_white_gloss_6_seater_dining_table_1_wide.jpg) |
Kuva: danetti.com |
Toinen himotus on Eamesin DSR tuolit. Ne metallijalkaiset. Aiemmin olen ajatellut koko ajan valkoisia, mutta tulin siihen tulokseen, että mustia niiden olla pitää valkoisen ruokapöydän kaverina. Niissä on vain se ongelma, että yhdelle tuolille kertyy hintaa vajaa 300 euroa, ainakin täällä Islannissa. Miehen mielestä sulaa hulluutta ja humpuukia käyttää niin paljon rahaa yhteen tuoliin kun kuitenkin kohta haluan jotain muuta. Olen tosin eri mieltä siitä, että haluaisin ikinä enää mitään muita tuoleja, jos nuo joskus saan! Parempi kuitenkin olla vannomatta... Ihan vakavissani olen sitä mieltä että nuo olisi sitten tuolit loppuelämäksi.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj2Fl2mXwSroq3jQ445uvZXY_L22cRZyOiJE6aJgz_nj6qCgupUXc-Y45FqBShg-pwXcnTNmhWDmx2NFk7iV7Yk2vZ0p6kx7KM9qau4ZUX3OnRf0FO0UAA3Rp6qkUUOtAt3Z3LI4MDxCWk/s1600/1001372_01-Eames-Plastic-Side-Chair-DSR-Black.jpg) |
Kuva: furnway.com |
Kolmas pitkään mielessä ollut asia on kaunis kello. Meillä ei ole yhtään seinäkelloa, en ole vaan tyytynyt johonkin ihan mihin tahansa. Mielummin olen ilman. Ainakin vuoden verran olen pitänyt silmällä Diamantini & Domeniconin pleksilasista tehtyä modernia käkikelloa. Sitä on saatavilla eri kokoisina ja värisinä. Itse olen ajatellut mustaa, tulisi hyvin esiin valkoisella seinällä ja sopisi muutenkin mun tavoittelemaan hieman selkeämpään mustavalkoiseen tyyliin. Täysin mustavalkoiseksi en todellakaan ole heittäytymässä, mutta tykkään kun suuret linjat ovat selkeitä. Mustavalkeaan on niin helppo yhdistää värejä piristämään ilmettä.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhsfB2FRQWGAVXZfsgVnSgpq2rWIPS4_1XXMrkPsJNXRUOSpDVVx3d4uQyJlmlDl11-GFvs0BzzTBv-0G9nGPAd6YYNm8PK-yYOBh0qSVk9AnKU-L_JdR2fT3I0zj1GWhZZFNkgJRTa-s4/s1600/b840c2d55cfcf7f867c715fb6300e49f.jpg) |
Kuva: modern.is |